-Hun røyker. Er det uvanlig? -Har du sett henne røyke før?
Hun har bare vært her i noen dager. Jeg tror ikke det.
Hun bryter seg ut og sjekker seg inn igjen frivillig.
-Kanskje hun forsto hva du sa. -Hun spurte etter deg.
Hvem var hun i resepsjonen?
-Mener du OA eller Nina? -Ja, hvilket navn brukte hun?
Hun sa hun het Nina.
Tenker du DID?
Det er det de kaller multippel personlighetsforstyrrelse nå.
Ja, jeg har tenkt på det samme.
Hvorfor kom jeg ikke på det før?
Ikke tenk på det. Skikkelige diagnoser tar tid.
Gå dit og hent henne.
Se om du kan finne ut hvilken personlighet er her.
Hun kan late som hun er Nina for å bli skrevet ut tidlig.
Hva er det?
Jeg vet ikke. Jeg kjenner det.
Tror jeg.
Angie?
Vi går inn.
En tunnel i kistestørrelse,
en bøyd, dobbeltsidig trapp
og et rosevindu.
Det er ikke Michelle.
Hun er fortsatt i huset.
Huset roper på deg.
Deg... og bare deg.
Ms. Azarova?
Hei, dr. Roberts.
Jeg tar deg med til dr. Percy.
Takk.
For hjelpen i terapien.
Du hadde rett.
Angående?
Du sa jeg buret inn Nina. Jeg gjorde det.
Jeg fant ut hvordan jeg skulle åpne buret og slapp henne ut.
Du virker annerledes.
Rolig.
Du er en god lege.
Jeg skulle ha hørt på deg før.
Hva har mafiaen og fitta til felles?
Ett feilgrep, og du havner i dritten.
Jeg klarer meg herfra.
Takk for at du kom.
Du vil ikke angre.
Skal vi?
Ta det med ro. Vi har reservegenerator.
Jeg er ikke redd for mørket.
Vent.
Homer!
For jeg kan se.
OA!
Hei! OA!
Det er det femsidete akvariumet fra Homers NDO.
Og en modell av Haps undergrunnsfengsel.
Hva betyr det?
Jeg vet ikke, men Jesse var inne på noe.
Vi skulle ha hørt på ham.
Jeg skulle ha hørt etter.
Jeg trenger hjelp.
Jeg trodde hele tiden at det var Theo
som hjemsøkte drømmene mine.
Theo på det gamle kurbadet.
Men det var...
...deg, Steven.
Det var deg.
OA er her.
Hva? Er hun her?
Nei. BBA kan føle på tvers av dimensjoner.
Vi er på rett plass.
Det er...
...bare feil rom.
Hunter?
Har du glemt det?
-Minn meg på det. -Vi drikker vodka når vi møtes.
Jeg tror ikke... jeg har noe.
I bokhylla.
Bak Anna Karenina.
Ok.
Selvfølgelig.
Barska.
Jeg tok den med til deg fra St. Petersburg.
Jeg antar vi nipper?
Hva feiler det deg?
Hukommelsen min i det siste.
Jeg er nok trett, eller blir eldre.
Begge deler.
Husker du dagen vi møttes?
Ja, selvfølgelig.
-Pierre introduserte oss og... -Nei!
Jeg introduserte Pierre for deg.
-Ja. -Etter at jeg leste Quantum Psychotic
i løpet av én natt, dro jeg på kontoret ditt neste dag.
Jeg tok med til deg.
Og de dukkene...
-Dukkene. -Som en gave.
For å åpne sinnet mitt.
For å hjelpe meg med å se verden på en ny måte.
Jeg elsker dukkene. Det er derfor jeg har dem der.
På den tiden
hadde Pierre og jeg problemer med å forstå noe vi hadde oppdaget.
Et evig objekt.
Et hus som ville vise oss noe.
Boken din indikerte en åpenhet til liminal tenkning.
Til enkelte
metafysiske hemmeligheter som kan skimtes inni galskapens smerte.
Jeg trodde du kunne hjelpe oss med hvorfor bygningsarbeiderne
som bygget om huset ble sinnssyke.
Så jeg leide deg inn.
Det er jeg glad for.
Jeg overbeviste Pierre om at vi trengte din ekspertise.
Og så,
da faren min ble drept av sine gamle fiender,
og jeg dro for å ta meg av sakene hans,
forrådte du meg.
Nei.
Nei. Det ville jeg aldri gjøre.
Pierre fant på spillet.
-Jeg hadde... -Tilgang
til hans sårbare underbevissthet i terapi.
Du plantet frøet.
Du trengte bare å minne ham på at han liker nettdugnader
og lot ham knytte det opp til huset.
Presto! Hans moralske bevissthet visnet.
Titalls tenåringer,
mest unge menn, fulgte spillet som Rottefangeren til huset.
-For å vise oss hva huset er. -Men vi vet hva det er.
Det er en portal.
Å åpne rosevinduet er å se sannheten.
Men folk flest kommer seg ikke dit,
eller takler ikke å se hva som er der.
Nei, nei.
Nei, huset
er mye mer enn det.
Da vil jeg se hva du har gjort med din tid og mine penger.
Og jeg vil se det nå.
Denne veien.
OA!
Hei!
Darmi! OA!
Hei! Faen!
Renata.
Hap har OA.
Han vil gjøre noe. Jeg vet ikke hva, men han vil skade henne.
Er du Homer?
Eller dr. Roberts?
Begge to.
Jeg er begge to.
Husker du det nå?
Havana.
Du lurte meg inn i buret mitt.
Ja.
Jeg gjorde det.
Jeg skal bryte deg ut av ditt.
Huset virker å gjøre noe med folk.
Jeg vet ikke hvordan.
Noe blomstrer inni hjernen deres.
Noe hvilende.
Et frø, kanskje.
Det du ser der inne kan være utfordrende.
Er du klar for det?
Ok.
Alle menneskesinn rommer multiverset.
En faktisk hage
av forgrenede veier inni oss alle,
som bare venter på å få næring.
"Vi skal ikke opphøre vår søken.
Slutten på all søken
er å ankomme der vi startet
og kjenne stedet for første gang.
T.S. Eliot." "Der vi startet."
Hun er her inne.
Og det er dere også.
Ingen hadde løpt en engelsk mil på under fire minutter.
Man trodde det var grensen for menneskelig fart.
Så en dag gjorde en engelskmann det på 3,59.
Det var alt.
Seks uker senere gjorde noen andre det. Så enda flere.
Nå kan en god skoleelev gjøre det.
Vår manglende evne til å fatte ting holder oss tilbake.
Disse blomstene gir et innblikk i andre dimensjoner.
Jeg har laget en skisse
over multiverset. Dyrket det, egentlig.
Vi trengte bare å komme på det for å reise dit.
Som du gjorde.
Du tenkte på Homer da du hoppet.
Ikke overreager.
Jeg forstår. Jeg vet det er sjokkerende.
Det er vanskelig å venne seg til det, men tenk på helheten.
Scott.
Prairie, gudskjelov.
Jeg vet dette er tøft å se og
det er et forferdelig offer.
Men husk at Scott lever i beste velgående i andre dimensjoner.
Disse blomstene er en destinasjon i multiverset.
Og tenk på hva han har gitt oss. Se.
Med denne oppdagelsen...
...trenger ikke folk å hoppe i mørket igjen.
Bare... Prøv det.
Vær så snill.
Du trenger bare å spise det for å ane destinasjonen.
French.
Jesse.
Jeg gjorde ikke dette, det var huset.
Det grep muligheten til å lære.
Steve!
Prairie.
Vi kan gjøre dette sammen.
Dette er bare begynnelsen.
Dr. Roberts hadde rett.
På noen måter...
...er jeg som deg.
Jeg stengte inn Nina inni meg, kvelte henne for å få viljen min,
for å ta det jeg ville ha, ta kontroll.
Jeg var redd for henne.
Sjalu.
Kanskje det er det du følte -for Homer, -Nei.
Scott, Rachel, Renata, disse...
...guttene.
Jeg fikk se en annen versjon av livet mitt her.
Et der jeg ble gitt alt.
Penger,
oppfyllelse av drømmer, faren min som elsket meg.
Som Prairie hadde jeg ikke de tingene.
Livet mitt var tøft, og så møtte jeg deg.
Nina så hele verden.
Men jeg så under den.
Jeg ble presset sammen som kull.
Jeg led.
Det er det en engel er.
Støv presset sammen til en diamant av denne verdens vekt.
Du knuste meg...
...før jeg kunne bli noe.
Du knuste meg.
Men du ødela meg ikke.
Jeg døde og kom tilbake med noe du aldri vil ha.
Du har vold og terror
og ensomhet.
Vi har tro.
Nøyaktig her, i en annen dimensjon...
...er kroppene deres her, men de er fastlåste i søvn.
Hun er borte.
Hun gikk ut av rommet. Vi følger etter henne.
Hun er her, og hun er ikke alene.
Hun er i fare.
Det er noe rundt henne.
Jeg ser ikke hva det er, men hun er her.
Hun er her nå.
Jeg er lei av å slåss med deg.
Det er for mye jobb.
Jeg stopper det nå.
Jeg forsto ikke hva Scotts NDO handlet om.
Så stemte det. Scotts drøm ga mening.
Nå har jeg sett det og vært inni det, og jeg skal ta oss dit.
Der du ikke hater meg.
Der alle kaller deg OA, men ikke du.
Jeg ville aldri tilgitt meg selv.
Du vil huske det.
Du vil bare ikke tro det.
Nå... vi må bevege oss.
Vi må bevege oss.
Åpne den usynlige elven.
Jeg skal ta oss til dimensjonen der vi begge er døde.
Det gjør du ikke.
OA.
Jeg husker det. Jeg husker det.
Hold det. Hold det stramt.
Hold ut. Vi skal hoppe.
Sammen.
Han kan ta oss til et sted der jeg ikke kjenner meg selv,
der vi ikke kjenner hverandre.
Kom og finn meg.
Jeg følger etter deg.
Nei.
Hei, Prairie.
Hei, vi hoppet. Vi er her.
Er du ok?
Hei, kan du høre meg?
Brit! Herregud.
Brit.
Brit, ikke rør deg.
Vi trenger en ambulanse.
-Legen er her. -En ambula...
Mich... Michelle!
Kom!
Ja, kom.
Litt til.
Sånn ja. Gi meg hånda di.
Michelle!
Michelle.
Klar, én, to.
Ok.
-Hei, vent! Hvor skal du? -Jeg er Jason Isaacs.
Det er min kone.
Beklager, sir. Kom igjen.
Hva tror du at du gjør?
Hallo, Hap.
Tekst: A.M. Einan